-Geordi, har du hittat den? -lnte ännu.
Jag börjar känna av några gaser. Ammoniak, klorgas, kaliumklorid.
Jag känner hettan härifrån.
-Där är den. -Hur långt borta?
Tio meter längs med dataledningen. Det är hett, över 2 000 grader.
Jag går in.
Det ordnar sig. Jag har aktiverat nödsystemet.
-Hans vitala funktioner är normala. -lnterfacet fungerar som väntat.
-Varför började han hosta? -En psykosomatisk reaktion.
Det känns som om jag är här. Jag menar där, i Jefferiesröret.
När jag såg röken kunde jag inte låta bli att hosta.
Ingen har haft en så komplett upplevelse förr.
Interfacet är perfekt för honom.
Visiret gör att sonden kan sända direkt till hans hjärnbark.
Det verkar som om det fungerar.
Geordi, jag vill ta sonden ur Jefferiesröret-
-och ut på avfyrningsrampen innan vi når Marijne 7.
Vänta ett ögonblick.
Något är fel. Mitt vänstra ben fungerar inte.
Vad är det?
Sonden reagerar på rörelser som Geordi tänker göra.
När hans hjärna vill röra på benet, borde interfacet röra på sonden.
De taktila sensorerna är nog för svaga. Jag ökar ineffekten.
Sådär.
Jag är på väg ner.
-Varför har han en dräkt? -Den ger taktila upplevelser.
Det känns som om han är i samma miljö som sonden.
Geordi, vad är det för fel?
Ingenting. Jag ser min spegelbild i en panel.
Jag hade glömt hur snygg jag är.
Rymden - den sista utposten.
Detta är rymdskeppet Enterprises resor.
Dess uppdrag är att utforska främmande nya världar.
Att söka efter nya livsformer och nya civilisationer.
Att med djärvhet färdas dit där ingen tidigare varit.
Kommendörens loggbok, stjärndatum 47215,5.
Vi svarar på ett nödrop från forskningsskeppet Raman-
-som har fastnat i atmosfären runt en ovanlig jätteplanet av gas.
Vi ska använda en interfacesond i vårt räddningsförsök.
Jag har kollat skeppets uppdragsplaner.
Det var på väg till den lägre atmosfären-
-11 000 kilometer under dess nuvarande läge.
Besättningen skulle ta prover och återvända till en säkrare bana.
Något måste ha hänt.
Sköldproblem eller en motreaktion i gondolerna.
-Några livstecken? -Biosensorerna är odugliga.
-Det är för mycket störningar. -Besättningen lever kanske.
Vi kan inte bedöma det härifrån.
Kommer sonden att kunna sända?
Sondens partikelstråle borde kunna ta sig igenom störningarna.
Vi får nog jobba nära toleransgränsen.
Klarar ditt nervsystem av det?
Vi har redan testat med toleransen på 70 %.
Vi kan gå högre. Säkerhetskontrollen slås på vid 98 %.
Den kopplar ifrån interfacet.
Anrop från Stjärnflottans högkvarter. Amiral Holt.
På mitt tjänsterum.
De sju människorna ombord är viktigast.
-Är sonden klar att avfyras? -Ja.
Skicka den direkt till Ramans akterdel.
Det är bara ett skott från bryggan.
Jag kopplar ihop mig med sonden.
-Sen fortsätter vi därifrån. -Gör så.
-Hej, Marcus. -Jean-Luc.
Hur är livet ombord DS3?
Vi är värd för årets kapptävling.
Ferengerna har redan anklagats-
-för att muta en pilot till att förlora tävlingen.
-Det är inget ovanligt med det. -Inget alls.
Jag önskar att jag kontaktade dig för att småprata.
För nio dagar sen reste Hera härifrån på ett rutinuppdrag.
Vi hade kontakt med det i fem dagar.
Sen försvann det spårlöst.
-Hera? -Ja, tyvärr.
Excelsior och Noble har följt efter i 72 timmar.
Ingenting.
De får fortsätta i 72 timmar till.
Men en vecka till skulle nog inte göra någon skillnad.
Jag ska informera kapten La Forge.
-Jag vill tala med kapten La Forge. -Ja, sir.
Jag väntar på bryggan.
Geordi, jag talade just med Stärnflottan. Hera saknas.
Saknas?
Min mamma?
Kommendör La Forge saknas, samt resten av besättningen.
Jag träffade din pappa förra veckan och din syster tio dagar tidigare.
Jag kände att jag saknade min favoritson.
-Din ende son, mamma. -Du måste återse Hera.
Vi har många nya ansikten.
Vår nya chefsingenjör sätter sprätt på gondolerna vid varje tillfälle.
Hon är nog flottans bästa tekniker.
Okej, den näst bästa.
Kom in.
-Jag är ledsen... -Det gör inget.
Du borde kanske träffa henne.
Vi är i samma sektor nästa vecka.
Ta en färja över så presenterar jag dig.
-Hon försöker hitta en fru åt mig. - Vi ses på din pappas fest.
Om du pratar med honom, så är det en överraskning.
Det kom för tre veckor sen.
Jag svarade aldrig.
Sonden har gått in i planetens atmosfär.
Om du vill ta ledigt några dagar, så tar jag över.
Interfacet är inställt för att passa mitt visir.
Det tar tio timmar att ändra det. Besättningen kan inte vänta.
Interfacet behöver inte vara helt kompatibelt.
Jag får inte lika bra kontroll, men det fungerar ändå.
Glöm det.
Jag är bäst för jobbet. Vi fortsätter som planerat.
-Hera är anledning nog. -Hera saknas, det är allt.
Tills jag hör annat kan min mamma ha tagit besättningen på semester.
Kom nu.
Sonden är igenom luftslussen och i position på Raman.
Picard till örlogskapten Data, rapportera.
Redo att aktivera interfacet.
Fortsätt.
Aktiverar fjärrsensorer.
Startar interfacet nu.
Vitala tecken är normala.
-Geordi, hur känner du dig? -Bra.
-Har du visuell kontakt? -lnte ännu.
Öka på ineffektssensorerna. Jag ser ingenting.
Uppfattat.
Okej, jag kan se. Men inga färger.
Ökar signalstyrkan till 75 % av toleransen.
Det är bättre.
Din puls har ökat. Ditt nervsystem måste vänja sig vid nivån.
Jag är upphetsad, det är allt.
Det är som en berg-och-dalbana.
Eller en första träff. Jag klarar mig.
Det bestämmer jag.
Om ditt hjärta slår för snabbt, kopplar vi ifrån dig.
Förstått.
Det är en röra här inne.
Det måste vara en läcka i skrovet.
Jag känner av atmosfäriska gaser i korridoren.
Metan och ammoniak, framför allt.
Läckan i skrovet kan vara på själva bryggan.
Jag är på väg mot bryggan.
Jag har hittat någon.
-Vad är din position? -12 meter in i huvudkorridoren.
Han sitter fast under ett rör från skottet.
Jag kan inte rubba det. Jag behöver mer energi till traktorstrålen.
Gå upp till 80 % tolerans. Inte högre.
Han är död.
Data.
Dörren vid slutet av korridoren.
-Vart leder den? -Till ett magnetiskt förvaringsrum.
Om det är en läcka i bryggan, vore det den säkraste platsen.
Data, ge mig en fasstråle.
Smal fokus, intensitetsnivå fyra.
Jag har hittat dem.
De är döda. Allihop.
Det brinner här inne.
Data, koppla ifrån.
-Vad har hänt? Geordi! -Jag vet inte. Mina händer.
De är brända.
-Hur hände det här? -En energiurladdning i dräkten.
Borde inte det vara omöjligt?
Jo, men jag har en teori om vad som hände.
Interfacets toleransnivå var högt inställd.
Geordis nervreaktion var så stark att en slinga uppstod.
Sensorerna som gav värmeupplevelser till mina händer överhettade.
Hela Ramans besättning är död.
Jag skulle vilja hämta dem, men inte om det riskerar Geordis liv.
Om vi använder en lägre nivå, så klarar jag det.
Sju människor dog där nere. Vi borde åtminstone hämta deras data.
Doktorn?
Om vi använder interfacet på lägre ineffektsnivåer är risken acceptabel.
-Picard till Riker. -Riker här.
Fortsätt med sonden.
Vi får gå in genom reservkontrollrummet.
-Bryggan är för illa skadad. -När är den i position igen?
Om två timmar. Vi får skära igenom skottet.
Uppfattat.
Det verkar som du får tid att hämta dig.
Ja.
Jag har något som jag måste göra.
Hur mår du, pappa?
Så bra som man kan vänta sig, under omständigheterna.
-Är du okej? -Ja.
Jag talade med din syster i morse.
Hon sa att hon ska kontakta dig om ett par dagar.
Just nu är hon rätt upprörd.
Mässan för Hera blir antagligen på Vulcan.
De flesta kom därifrån.
Men din syster och jag vill ha en privat ceremoni.
Pappa.
Tycker du inte att alla går lite för snabbt fram?
Två rymdskepp letar ju fortfarande efter dem.
De hittade inga rester, ingen warpförvrängning.
-Och inget skepp. -Men det kan de göra.
Stjärnflottan anser att Hera är förlorad.
Sökandet är bara en formalitet nu.
Geordi, din mamma är död.
Tro det om du vill, men utan bevis ger jag inte upp hoppet.
Okej, Geordi. Kontakta mig om du behöver något.
Kom in.
Hej, Data.
-Jobbar du fortfarande? -Nej.
Jag har slutat justera interfacet.
Nu väntar jag på att kapten Riker ska få sonden i position.
-Behöver du tröstas? -Nej!
Jag hade vägarna förbi och undrade vad du gjorde.
Jag använder tiden till mina poesistudier.
-Det är inget på skärmen. -Det stämmer inte helt.
Skärmen är tom för närvarande, men tomheten har en poetisk mening.
Därför kan man inte beskriva den som "inget".
-Vem säger det? -De gamla doosodarianerna.
Deras poesi innehåller ofta sådana tomrum.
Pauserna brukade stå för dagar när poeten och publiken-
-skulle erfara upplevelsens tomhet.
Vissa föreläsningar på högskolan var just sådana.
Är du säker på att du inte vill prata om din mamma?
-Varför säger du det? -Du känner dig säkert betryckt.
Du säger att du bara hade vägarna förbi-
-men det är nog en ursäkt för att ta upp det här svåra ämnet.
-Har jag rätt? -Nej, Data.
Ibland betyder "hade vägarna förbi" bara det.
Jag ber om ursäkt för min förhastade slutsats.
Den här dikten har en lucka på 47 minuter.
Du kan uppleva tomheten med mig, om du vill.
Tack.
Vet du, Data...
Du kanske gav upp lite för snabbt.
Jag förstår inte.
När jag sa "ibland betyder hade vägarna förbi bara det"-
-så menade jag det inte.
Då var min slutsats korrekt. Du vill prata om din mamma.
Är jag tokig som tror att hon fortfarande lever?
Din mentala hälsa är inte alls ifrågasatt.
Men slutsatsen du drar från informationen är partisk.
Hon är kommendör i Stjärnflottan.
Hon har klarat sig ur omöjliga situationer förut.
Varför är den här annorlunda?
Försvinnanden som Heras-
-slutar sällan med att besättningen räddas.
Det får mig att känna mig bättre!
Förlåt Data, jag ville inte snäsa av dig.
Jag är inte sårad. Du är upprörd. Din reaktion är inte att undra på.
Det är bara det att om hon verkligen är död...
...så vet jag inte vad jag ska göra.
Tar emot sondens telemetri.
Ineffektsnivån är på 53 % av toleransen.
Det är för lågt, Data. Jag kan inte göra något.
Vi börjar med en stor marginal. Vi kan justera uppåt senare.
-Redo? -Ni kan börja.
Aktiverar interfacet.
Jag kan inte se något.
-Jag ökar på ineffekten nu. -Ja.
Det är bättre, men jag behöver mer.
Räcker den här nivån?
Geordi?
Geordi, hör du mig?
Mamma?
-Mamma, är det du? -Är det du?
Jag glömde att du bara ser sonden.
Ja, det är jag. Jag är på Enterprise. Jag är hopkopplad med sonden.
Geordi? Vem talar du med? Vad ser du?
-Men är det verkligen du? -Ja, Geordi, det är mamma.
-Hur är det möjligt? -Jag hinner inte förklara.
-Vi måste gå ner. -Ner vart?
-Till ytan. -Geordi, rapportera.
Vänta, doktorn. Varför? Varför måste vi gå ner till ytan?
-Vi är döende. -Vi?
Hera? Är Hera där nere?
-Vi kopplar ifrån dig nu. -Vänta!
Vi behöver din hjälp. Jag behöver din hjälp.
-Geordi. -Mamma.
Avstängningen har aktiverats automatiskt.
Han har fått en chock.
Överbelastningen gjorde ingen permanent skada-
-men jag skulle inte riskera sådan stimulans igen.
Vet ni vad som orsakade hallucinationen?
-Hans hjärnfunktioner är normala. -Jag hallucinerade inte.
Geordi, jag har analyserat sondens sensorloggbok.
Inget tyder på att det finns människor där.
Hon var inte direkt där. Hennes skepp är på ytan.
Så du tror att det du såg var någon sorts utsändning?
På något sätt kommunicerade hon med mig.
Vi har inga tecken på en sändning.
Kanske bara jag märker det, för jag är hopkopplad med sonden.
Sonden låter honom förnimma kvantvariationer-
-avvikelser i delrymden och fenomen som andra sensorer inte ser.
Men hur kunde han se sin mamma framför sig-
-som om hon var i rummet?
Jag vet inte, men våra hjärnor skapades inte-
-för att behandla data av det slag som Geordi tog emot.
När hjärnan tar emot något som den inte förstår så tolkar den det.
Ibland som en lukt eller ett ljud, ibland visuellt.
-Förstår ni? -Geordi.
Jag säger inte att din mamma kommunicerade med dig.
Jag försöker förklara varför du trodde det.
Min mammas skepp sitter fast där nere och vi måste hjälpa dem.
Heras senaste position var 300 ljusår bort.
Hur kunde det hamna här?
Om Hera är på ytan kan dess skrov inte stå emot atmosfärens tryck.
Låt mig få gå ner och se.
Använd inte interfacet. Överbelastningen dödade dig nästan.
-Jag klarar det! -Nej, jag riskerar inte ditt liv.
Data, hitta ett annat sätt att rädda Raman. Du har två timmar.
Geordi.
Tala med rådgivare Troi. Hon väntar dig.
Hurdan är din mamma?
Om du tror att jag ska prata om min barndom, så tar du fel.
Det bad jag dig inte om.
Tja, hon är...
Hon är fantastisk.
Rolig. Hon är otroligt insiktsfull.
Hon förstår folk, vet precis hur de är innan de ens öppnar munnen.
Sådan har hon alltid varit.
Hon är bra på att bedöma folks karaktär.
-När såg du henne sist? -För sju månader sen.
När hon tog över Hera. Jag gick på en fest för besättningen.
Hon ville att jag skulle hälsa på, men jag var upptagen då.
Jag kunde ha tagit mig tid att hälsa på-
-men, du vet, jag trodde helt enkelt inte...
Jag menar, du vet, jag... Jag trodde inte att...
Att det var din sista chans att träffa henne.
Det tänkte jag inte säga.
Jag vill föreslå någonting. Kalla det en teori, okej?
Okej.
Du är orolig därför att din mamma har försvunnit-
-känner dig skyldig därför att du inte träffade henne-
-så du vill inte acceptera att hon kan vara död.
Ditt behov av att tro att hon lever är så starkt-
-att det tar sig uttryck som en fysisk bild.
Men hon sa att hon sitter fast på planeten och är i fara.
Vore det här önsketänkande-
-skulle inte jag fantisera om att hon var trygg?
Nej. För det skulle innebära slutet på din fantasi.
Du vet att det inte är sant.
Ju mer komplicerad och oavslutad din historia är...
...desto längre kan du tro att din mamma lever.
Det är din teori.
Jag har också en.
Jag har undersökt möjligheten att ta upp Raman med en traktorstråle.
Men störningarna gör det svårt att sikta in den.
-Kan vi skapa ett reläsystem? -Det är min slutsats också.
Två färjor mellan oss och Raman.
Deras sköldar fokuserar om traktorstrålen.
Kan vi få färjorna nära nog utan risk? La Forge?
Visst.
Ja, bara vi håller dem ovanför troposfären.
-I så fall... -Men Hera?
Vi skulle lämna min mamma och besättningen.
-Kapten... -Jag har funderat på det här.
Jag fick ett meddelande från min mamma.
Hon sa att hennes chefsingenjör hade experimenterat med warpdrift.
Jag har sett Hera. Det använde trioniska påbörjare i warpspolen.
De har biverkningar om man ändrar på inställningarna.
Warpbubblor och deformationer i delrymden har rapporterats.
Så vad händer om såna bildas?
Inte en warpbubbla, men en delrymdskanal.
Mellan två olika punkter?
Hera kan ha skapat en förvrängning som mynnade ut här.
-Varför här? -Hera passerade för tio dagar sen.
Det är mycket störningar i delrymden här.
Skeppet kan ha samlat spår som riktade kanalen tillbaka hit.
Så Hera finns där ute?
Det kan vara omringat av ett warpfält, men vem vet hur länge?
Har ni några bevis för den hypotesen?
Jag märkte av konstiga mätningar när jag var uppkopplad.
-Det kan ha varit något annat. -Jag talade med henne.
Hon bad mig föra Raman närmare planeten.
Data, är något av det här möjligt?
Ja, men det är mycket osannolikt.
-Hur osannolikt? -Nästan omöjligt.
-Vi tar färjeplanen. -Kommendör...
Ni kan gå.
Mr La Forge.
Ni ska veta att jag inte är utan sympati för er situation.
Er mammas försvinnande är tragiskt-
-men jag kan inte riskera er säkerhet på en tvivelaktig hypotes.
Om jag har rätt, och det finns en chans på miljonen att hon lever...
Jag är ledsen, Geordi. Jag har fattat mitt beslut.
Jag förstår.
Vi är redo att använda traktorstrålen inom en timme.
Du kom inte ända ner hit för att säga det.
Nej.
Geordi.
Jag kan ha verkat hård gällande situationen på Raman.
Men jag vill inte utsätta en av mina bästa befäl för fara i onödan.
Jag tycker att jag borde bestämma om den är onödig eller inte.
Min mamma dog när jag var baby.
Det enda jag har är foton och historier som min pappa berättade.
Jag bad honom berätta dem om och om igen.
När jag var fem år och gick i skolan-
-berättade jag historierna för mina vänner, låtsades att hon levde.
Då började jag tro att hon levde, att hon bara hade rest bort.
Att hon skulle komma tillbaka.
Lärarinnan upptäckte det.
Hon och min pappa kom och talade med mig.
De sa att det var viktigt att acceptera-
-att min mamma var död och att hon inte skulle komma tillbaka.
Allt hopp i världen kunde inte ge mig henne tillbaka.
För mig var det dagen då min mamma faktiskt dog.
Jag grät hela den natten.
Men efter det började det kännas bättre.
Din mamma var död. Det fanns bevis. Ett lik, en begravning.
Det var verklighet.
Om jag fick se en kropp, kunde jag acceptera det-
-men min mamma har bara försvunnit.
Och nu finns det en möjlighet att hon lever.
Jag tänker inte ge upp. Inte ännu.
Jag tänkte att du skulle försöka använda interfacet själv.
Gjorde du det?
Jag är så bekant med ditt beteende att jag kan förutsäga en del beslut.
-Du känner mig nog rätt bra. -Du går emot kommendörens order.
Min mamma kan ju vara där nere på planeten.
Jag kan inte låta dig riskera din hälsa.
Data, om jag reser utan att veta säkert-
-så får jag leva med det hela livet.
Jag får undra om jag lämnade henne att dö.
Det kan jag inte. Därför måste jag göra det här.
Jag kunde låta låsa in dig i ditt rum.
Gör det då.
Inget annat kan stoppa mig från att försöka rädda min mamma.
Vad gör du?
Jag ska hålla ett öga på interfacet och se till din säkerhet.
Jag kan inte låsa in dig för något som du inte har gjort ännu.
Vi kunde båda hamna i knipa.
Det finns en stor chans att du har rätt.
Tack, Data.
-Men jag vill be dig om en sak. -Jaså? Vad då?
Jag ber dig tänka på möjligheten att det du ser inte är verkligt.
Det ska jag.
Jag lovar.
Jag etablerar interfacet.
Mamma?
-Mamma? -Hej, Geordi.
Mamma! Hur tog du dig hit?
Jag är inte hos dig. Jag är på mitt skepp, på ytan.
-Vi drogs in i en warpkanal. -Det var precis vad jag trodde.
Hur kommunicerar vi?
Vi fann ett sätt att ta oss igenom de atmosfäriska störningarna.
Geordi, ser du din mammas bild?
Ja. Hon har bekräftat allt jag sa.
Jag ser ovanlig delrymdsenergi-
-som liknar den sonden registrerade när du först träffade din mamma.
Det är så hon kommunicerar.
Det är den enda signalen som kan ta sig igenom störningarna.
-Vi behöver er hjälp. -Jag har funderat på det här.
Jag ska lägga Raman i en låg, stillastående bana-
-och sätta igång en omvänd warpkaskad.
Varför då?
Förvrängningen från kaskaden borde vända på warpkanalen.
Ditt skepp hamnar där det startade.
Atmosfären blir stormigare ju längre ner du kommer.
Du kanske inte kan föra Raman nära Hera utan att förstöras.
Jag måste försöka.
Vi har inte så mycket tid på oss.
Sköld aktiverad.
Vi påbörjar vår nedstigning.
Tack gode Gud!
-Tack gode Gud? -Att du lever.
Att jag hade rätt om det här.
Jag vill ringa pappa. Han och Ariana hade gett upp.
Vi reser hem.
Ja, till sist. Data!
Allt svajar in och ut.
-Jag förlorar interfacet. -Sonden rör sig ur räckvidd.
Vrid upp ineffekten så att jag håller kontakten.
Vi är redan vid 75 % tolerans.
Data! Du kan gå ända upp till 100 om du gör det långsamt-
-så att mitt nervsystem hinner vänja sig.
Det är teoretiskt sett sant. Men redan på den här nivån-
-upplever du ett farligt gensvar från nerverna.
Det finns mer än 300 människor ombord Hera.
Du och jag är deras enda chans.
Jag ökar på gradvis medan du stiger ner.
Det fungerar.
När vi stänger av interfacet behöver vi tid för att sänka nivån-
-annars får ditt nervsystem en chock.
När jag sätter igång warpkaskaden, kan vi börja sänka nivån.
Uppfattat.
Vi är inom sensorräckvidd om några minuter.
Mamma, jag är ledsen att jag inte hälsade på för ett par veckor sen.
-Du var för upptagen med arbetet. -Ja, jag är ledsen för det.
Det ska inte hända igen.
Raman far ner mot planeten.
Geordi!
Vi är vid 90 % tolerans.
Jag beräknar att ni når 100 % innan ni är inom räckvidd.
Då överstiger vi toleransen.
Det är inte tillrådligt. Ni måste avsluta er nedstigning.
Nej, Geordi, gör det inte, snälla.
Data, jag tar ner det här skeppet.
Om du inte ökar på toleransnivån-
-så förlorar jag kontakten och hamnar i chock.
Geordi, du försätter mig i en svår situation.
Snälla, avsluta er nedstigning.
Jag gör det inte, Data. Öka på toleransen.
Slår av säkerhetsystemen.
Vi är vid full toleransnivå nu.
Tack, Data.
-Vi närmar oss. -Tack gode Gud!
-Kapten La Forge! -Ja, kommendör?
Avsluta er nedstigning. Stäng av interfacet.
Förlåt, jag kan inte göra det.
Geordi, du kommer att ta livet av dig!
Om jag kommer tillbaka nu, dör min mamma och hennes besättning.
Jag söker efter ditt skepp.
Jag får inget resultat.
Vi är fortfarande för långt borta.
Nej, inte direkt. Jag borde ha fått napp nu.
Jag hittar ingenting. Ingen warpkanal, inget skepp.
Det finns inget där!
-Avlägg rapport. -Hans nerver överbelastas.
-Han kan inte överleva! -Geordi, vad händer?
Vänd traktorstrålen.
Vänder traktorstrålen.
Vad är ni?
Du dödar oss. Vi måste ner!
Geordi.
Vad händer? Rapportera.
Sitter ni fast?
Kan vi koppla ifrån honom på något sätt?
Om vi kopplar ifrån honom för snabbt, får han en chock.
Fast på skeppet?
Minska ineffekten gradvis, men få ut honom.
Dödade ni Ramans besättning?
-Vi kan lura hans mottagare. -Lura?
Skicka data från hans tidigare upplevelser med sonden.
Koppla ifrån interfacet men bibehålla ineffekten.
Och sänka gradvis.
-Vad vill du? -Som en dekompressionstank? Försök.
Var det en olycka? Kommendör, jag måste ta ner skeppet.
Förklara.
När Raman närmade sig planeten-
-fick det av misstag med sig livsformer som lever i atmosfären.
Delrymdsvarelser, intelligenta.
När skeppet for högre, fastnade varelserna.
Hur vet du allt det här?
En av dem kan kommunicera. Han måste ha läst mina tankar via sonden-
-och tog min mammas skepnad för att få mig att ta ner skeppet.
Är de ansvariga för att Ramans besättning dog?
Ja, men inte avsiktligt.
De försökte nog kommunicera med dem som de gör med mig.
Genom att gå in i deras tankar. Det dödade besättningen.
Jag antar att interfacet skyddade mig.
Jag måste föra tillbaka dem.
De kan inte överleva så långt upp i atmosfären.
Jag vänder på skeppet och kommer tillbaka så snart jag...
Vad händer?
Atmosfären blir stormig. Den överbelastar systemen.
Det är svårt att hålla sköldarna uppe.
Geordi. Vi är trygga nu.
Farväl.
Jag förlorar kraft.
-Sköldar ur funktion om 8 sekunder. -Kan vi växla ineffekt?
Nästan.
Sköldar ur funktion.
Växlar ineffekt.
-Fungerar det? -Hans vitala funktioner stabiliseras.
Han kommer att klara sig.
Kommendörens loggbok.
Vi har kopplat loss mr La Forge från interfacet-
-och är på väg mot Stjärnbas 495.
Ni handlade emot min order.
Ni utsatte er för fara. Jag är inte nöjd med er.
Ja, sir. Jag tar allt ansvar. Data var...
Jag ska ta hand om Data senare.
Först får jag skriva in det här i er meritlista.
-Ja, sir. -Ni kan gå.
Geordi.
Jag är ledsen att ni inte hittade er mamma.
Tack, sir.
Det är lustigt. När jag var där nere, var det så verkligt.
Det kändes som om jag hade en chans att säga adjö.
Ansvarig utgivare: Ulf Rennstam